- Опет ниси отишао?
Има ли тамо ишта да те интересује?
Аурора Давидовна је одличан наставник...
- Питао сам је који је главни град Бутана...
Она каже – Пропан.
- Па добро, а како је на одморима?
Дружење с другим клинцима, игре и тако то?
- Играли су се пљувања јуче.
- Како?
- Ко ће пљунути даље.
- Али не можеш сасвим престати да учиш.
- Па учим!
Али сам!
- Мораш у школу!
- А зашто?
- Да би матурирао одличним успехом, па онда на студије.
- А онда?
- Онда ћеш бити у позицији да нађеш добар посао и да постанеш угледан у друштву!
- Деда Хена је завршио два факултета... Има супер посао и високу плату...
А угледа нигде.
А ни човека.
- Ако се будем замлаћивао глупостима и маштао о плати
нећу остварити свој прави циљ, суштину.
И прекриће ме земља.
- С тим у вези, желим рећи...
- Највише волим да не радим ништа и да добро једем...
- Ми смо увек говорили само истину...
- Верујте, у нашој држави нема обесправљених и незаштићених...
- Ми се морамо споразумевати и договарати са свим људима на свету...
- То је јако важно...
- У таквом свету ми сада живимо...
- Желим вам здравља, среће и радости...
"Бесмртни"
- Има ли кога живог?
- "Има ли кога живог"...
Има свакавих!
Али мало живих!
Чему галама?
Пажња!
Будите опрезни!
Нешто чудно се дешава!
Осмотрите увис и са страна!
- Боље гледај куда газиш.
Ништа није као пре.
Дошло је време да се скупља камење, а не да се разбацује.
Питај.
- Шта?
- Шта те год занима.
- Какво је ово место?
Где сам то упао?
- Највиши Јарус.
Надградња над светом.
Овде станује смисао.
- Идем у правом смеру?
- Ако уопште идеш - то је већ исправно.
Неисправно је стајати и никуд не ићи.
Сви који иду - сигурно ће доћи куда треба.
Питај.
- Реци ми, кад ће се све завршити?
Кад ће нестати свет?
- Ау!
Где ћеш?
Да се ниси увредио?
- Пази:
не примам комплименте од било кога.
Много вас се врзма овуда...
А ја сама.
- Нисам ни мислио да делим комплименте...
- Шта?
Шта?
- Богињо!
Могу ли поздравити шетача?
- Дозвољавам...
- Идеш?
А вреди ли?
Да ли заиста вреди?
Не мислиш о последицама?
Да се вратимо пре но што буде касно?
- Иако...
Ниси ни први ни последњи.
- Новембарски...
Постаје новембарски...
Надаш се жутом камену?
Преселићемо се код вас.
Хлеб и со!
А верујеш ли ти у Теорије завере, као твоји слепи саплеменици?
Посвуда смо поставили легије својих пастира:
конспиролози и езотерици,
магови и исцелитељи,
аналитичари и политолози!
Свако од њих брижљиво смишља нову истину.
Све за вас!
Све ради вас!
Само изабери од кога ћеш бити обманут!
Једном делу стада причамо о гнусним и похлепним банкарима, који хоће да их подјарме!
И хоће да им отму нафту, земљу и паре!
Само што су они то одавно узели.
Како им имогу отети оно што су им добровољно дали?
Другом делу стада смо рекли: ви сте паметни и напредни,
није ваљда да верујете у Теорије завере?
Погледај само те тупаве овнујске главе.
И док ви пените свађајући се једни с другима, права Завера остаје у сенци...
...и ради без икакве теорије.
Као часовник.
Тик-так, тик-так...
Јесам ли у праву, Богињо?
- Ти си увек у праву, пречасни Заветни Сине.
- Слушај, што нам се не прикључиш?
Нема тешке шљаке, снабдевање је фул.
Имаћеш све што пожелиш.
- Ко сте ви?
- Момче, остани с нама... - Бићеш наш краљ!
- Али ко сте ви?
- Бићеш наш краљ!
- Чекај!
- Бежи, бежи...
Немаш куда.
Сви путеви воде у Рим.
"Све је овде"
- Јеси ли сигуран?
Знаш где ћеш?
- Али путоказ... Све...
- Дакле, они јуре, пратећи путоказе, без водича...
Ни не помишљају о томе ко је и зашто поставио путоказе и куда воде...
Ти ниси било ко?
- А ко си ти?
- Тако се врте укруг.
Свађају се, доказују...
... Мењају свет!
Не знају ништа, али имају мишљење о свему и свачему.
И сваки мисли да он све зна најбоље...
- Јесам ли ја умро?
- Смрти нема.
Ми смо негде између.
На другој фреквенцији.
Одавде се све јасно види.
Свака лаж је овде наизврат... ... ништа се овде не може скрити.
- Да се мало освежимо...
Нећемо тамо.
Друге стазе нас чекају.
- Ко је и зашто поставио овај путоказ?
- Разумеш...
Код нас постоје две несреће – будале и путеви.
А највећа је кад будале показују пут.
Они што су рођени да пужу обожавају да уче летење.
- Мда...
Нећемо баш толико далеко...
- Пробај..
"Употребљиво до коначног обрачуна"
Рок истекао.
- Јеси ли их пратио читав пут или си шврљао као и обично?
- Вређате...
Пратио сам их као сенка.
Па знате ме, сурови професионалац...
Умешао се Свој.
Прати нас још од Прелаза.
- Јесу ли те опазили?
- Опет вређате...
Лакши сам од ветра, тиши од маслачка.
- Ах, онда у реду...
- Моји људи продужавају праћење.
Да их ликвидирамо?
- Шта?
Само мислиш кога ћеш да убијеш!
У стању смо да побијемо све, без изузетка.
Али која је поента?
С ким ћемо онда манипулисати и с ким ћемо спровести План?
Толико си година изнад Ћебета, а ништа ниси схватио.
- То је то.
Тако је већ боље.
Одговараш нам.
- За шта вам одговарам?
Ко сте то ''ми''?
Је ли то значи да ћеш ми ти бити учитељ?
- Наставници – најнижи ниво Преносника Знања.
Тај хаос у њиховим главама тешко да би се могао назвати знањем.
Читају и памте, не схватајући смисао.
Припремају те за Систем,
заглушују срце и уче да слушаш само стомак.
Избегавај их.
Заразни су.
- Преносници Знања?
- Изнад њих су Инструктори.
Њихов задатак је да – држе лекције – да инструишу.
Примењују своје знање да најаве надолазећу катастрофу.
Изнад свих њих су Ментори.
Они креирају проблеме и одређују начин решавања истих.
Предају најдрагоценија знања, а ништа не траже заузврат.
- Шта је ово?
Где си?
- Нагазих на грабље...
- Ха, ја сам их поставио.
- Боли!
- Добио си и квргу на глави и искуство унутар ње.
Кврга ће нестати, а искуство остаје.
Задатак Наставника није да науче како да се избегне невоља, него како да се живи с њом.
А на самом врху - Изумитељи.
Они не уче никога ништа.
Они изучавају Порекло.
- Шта?
- Тихо!
- Ко је то био?
- Мотре... Шпијунирају...
- То ће рећи да смо на правом путу и да нам одговараш!
- А који сте ''ви''?
- Ко, коме...
Увек има оних којима је стало!
Што више знања – то више туге.
Све има своје време.
Идемо!
- У реалности...
...ништа није...
... као што изгледа.
- Не тугуј...
Чак и ако све изгледа грозно и неподношљиво.
Све ће проћи.
Зима није вечна.
Лед се истопи, реке набујају.
Најјачи остају за последња времена.
Они који су способни да истрпе све што је смишљено.
Чекај и буди спреман.
- Шт то радиш?
- Гледам мраве.
Чувам да се не свађају.
Замени ме.
Брзо се враћам.
Очи широм отворене!
- С ким спаваш?
- Са собом...
Тојест, не спавам...
- Спаваш, спаваш, сви ви спавате...
Малтретираш инсекте?
- Не.
Чувам их да се не кољу.
- Корисно, нема шта...
Сам си?
Шта тражиш?
- Давно сам ја говорио: поставити табле за новајлије:
"Предиван систем замки и препрека!"
Оне мале за сваки дан и за сваку особу!
А крупне за сва времена и цивилизације!
Атракције од невиђених подлости!
Фестивали окаснеле похлепе!
Заглушујућа збрка љубави и мржње, кукавичлука и хероизма!
"Постаните члан грандиозног оркестра, који непрестано подешава своје трубе,
али никад не свира у хармонији!''
Сви чланови оркестра су страствени у потрази за сјајним и бесмисленим стварима!
Сви се гурају да дођу до карата за преостала места у првом реду!
Само код нас!
Сад и во вјеки вјеков!
Скоро бесплатно!
Само избаци душу и положи је за своје другове!
- Што препадаш мог малог другара?
- Нека схвати где се налази.
- Овако или онако?
- Не сећам се.
Молили су ме да кажем:
Нема више сукоба на врху.
Плаветни и Црвени ће се ујединити.
На нижим нивоима – Жути и Плави ће се претварати да су непријатељи, али ће, такође, бити савезници.
У средини ће Љубичасти настрадати од Зелених.
- Велика новост...
м
Реци им да напусте воду, опкољени смо са свих страна.
Имате земље у изобиљу, скоро сав ваздух је ваш, ватру сами гасите,
а тражите да оставимо воду?
- Јеси ли то дрзак?
Претворићу те у жабу и послати у Париз!
- Заболе нас и за то!
- Пуцањ у канцеларији.
И не заборави оно за воду.
Ово није молба.
- Ко је то тамо у вражију матер!?
Види, види!
Какве људине!
- Окачи одећу.
Још један?
- Задњи.
- И ти верујеш у то?
Софија је изгубила све своје ћерке.
- Глупост.
Све су јој на животу.
- Ти боље знаш...
То је најбоље што имам...
- Нисмо ми неки горди.
Ако нема хлеба, дај нам пирошке.
- Какве пирошке?
Ни кајсија немам.
Какве кајсије!
Хлеба нисам видео годинама!
- Једном месечно добијемо хуманитарно следовање кромпира –
то су ми све пирошке!
- Он је некако...
-Жив!
- Некад сам и ја био жив.
Дедер да решавамо укрштеницу...
"Државник, безбрижно проиграо државу на шаховској табли?"
Пет слова, усправно.
- Лењин?
- Није... Не одговара...
- Гросмајстер...
Мислио је да су с њим играли шах...
Какве су новости?
- А какве ће бити?
Све се полако смирује.
Пре седам година презиме по оцу је укинуто.
Одмах следећег дана је проглашен Закон о безименима.
Свако је добио персонални број.
Сад ће бити дивота.
Баш је било глупо са хордама некаквих Андреја, Татјана, Степана.
Резултати рата су ревидирани...
Читавом свету смо показали да смо мирни и дружељубиви.
Одсад ћемо уместо Дана Победе славити Дан Примирја.
Прекјуче је и задња болница затворена.
Више нам не требају... ... пошто је с нама Његова Светлост,
нећемо се више разбољевати.
- Шта се оно чује?
Као неке експлозије...
- Ааа... То је рат на Западном улазу.
- Лежали људи на својим каучевима, није им се устајало..
Нека сами ратују.
Важно је да код нас не пуца.
- Јужни улаз...
- Да-да...
- Све тихо...
- Пар скитница за месец дана, то је све...
- Разумем...
- Служим стабилности!
- Време је.
- Могли бисте преноћити.
Ветрови су гадни.
- Хвала, али немамо времена, пут нас чека.
- Како хоћете...
које поље да га упишем?
3/8?
- Не, 1/6.
- Који је позивни?
Које име да упишем?
- Зга.
- Хм... Божја искра?
- ''Иза окна мећава,..
...ногу лед се отапа...'' (песма Марка Собоља)
Зга се нигде не види…
Шта ли је то "ЗГА"?
- Некако си био хладан према њему.
Мислио сам да сте пријатељи.
Могли смо ноћити на његовом имању.
- Некад је изгледало да јесмо...
- Али се умешала госпођа Похлепа, а за њом и друг Обмана.
се показало да је наше пријатељство само илузија.
Спаваћемо у шуми, поред реке, на земљи...
Она никад не лаже.
- Је ли те покрао или преварио?
- Нешто тако.
- Не љутим се више, али отвореног срца према њену – никад.
- Каква битанга!
Требало се осветити!
- Онај ко жели освету, мора да ископа две раке:
једну за оног коме се свети, а другу за себе.
Освета је лоша дама,
боље се не мувати с њом
- Не разумем... Зашто да ово не откријемо људима?
Требало би сви да знају како функционише.
- А нико не би веровао...
Штавише...
Ако говориш истину, ризикујеш да те прогласе будалом...
Ти немаш високо образовање и титулу?..
Тако да...
Знај и не шири даље.
Стичи знања и дели их наоколо.
Гле, свици.
Они знају све, а ипак шуте.
Светлуцају, дају све од себе.
Треба се држати до доласка главнине снага.
И ти се држи...
- Степа ће нам дати све.
Да попијемо ми по чај...
од шипурка!!!
- Ко на брдо ак' имало стоји,
више види но онај под брдом.
Ко на брдо ак' имало стоји, више види но онај под брдом.
- Узми.
- Шта је ово?
- Лук.
- Знам и сам.
- Па што онда питаш пуних уста?
- Овако?
- А што се мене тиче, можеш играти и скакати,
како ти драго.
- Мама ће се бринути...
- Неће.
Тебе нема тамо само пола секунде.
То је све.
Иди спавај.
- Земља је хладна,
нахладићеш бубреге.
- Добићемо нове...
Спавај...
- Шта!
Све ово је било узалуд и низашта?
- Све неке глупости.
Некакви наставници, мрави...
У принципу, све гола будалаштина.
- Оно што је за будале заблуда, у ствари је најважније.
Је ли тако, глупане?
- Вређате ме...
- "Вређате"...
- Зар је тебе могуће увредити?
- Зар ти имаш икаквих других жеља осим да лагодно поживиш?
Ye- С таквим квалитетима, ја сам важан и незаменљив играч.
- Нема незаменљивих.
Талентован посматрач, али ништа више од тога.
Настави да посматраш.
И покушавај да схватиш о чему је реч.
Мрави...
- Више ме заним шта говори дечак, а не овај изгубљени.
Смисли причу,
промени се на крају.
С акцентом на сажаљење.
Они су сажаљив свет.
Воле мученике.
Доста!
Где налазе овакве запослене...
Свему их треба учити...
- А где ми у ствари идемо?
- Пази... Јеси ли чуо за Варвару без носа?
Е, тако ћеш и ти брзо остати без њега.
- Па шта, добићу нови.
- Брзо учиш, а?
''Закопчај'' лице.
- Јесу ово негативци?
- Издалека сви изгледају добричине
- Провера докумената.
Дајте пасоше.
- На основиу чега мислите да их имамо код себе?
И, у ствари – шта ће нам пасоши?
- Како то мислиш?
Сви имају пасош.
Апсолутно сви.
- Ваљда су потребни онима који ништа не знају о себи.
Уверавам вас:
ми савршено тачно знамо ко смо, одакле смо и чему служимо.
Па нам не требају папири да бисмо то знали.
- Видиш ли ти што су ови дрски?
- Ма пусти их.
Обичне скитнице.
- Ионако остајемо продужено... ... Још ако се и с њима будемо замајавали...
...само ћемо закаснити на Подешавање.
Данас је премијера новог ток-шоуа!
- Који су вам ови?
- Пар...
- Шта нарушавају?
- Ништа, само су без докумената...
- Водите их.
- Дођавола!
Зашто?
- Пођите с нама, молићу лепо.
Имам наређење и не губи ми се посао због вас.
- Шта све радимо за пишљивих 50 сома!
- Зовете нас у госте, у ствари?
- У госте, у госте.
Послужите се малкице.
Побринуће се за вас.
- И шта сад?
- А ништа.
Све ће бити у реду.
- Сигурно...
Сјајно!
Нисмо ни ушли у Колонију, а већ ухапшени.
- Све ће бити у реду!
- Запамти најважније!
Све што се дели надвоје је клопка!
Шта год се изабере – превариће те.
Избегевај!
Склањај се!
Од две предложене варијанте, увек бирај трећу!
Ако бацаш новчић, бацај тако да падне на кант!
Не узмај ни добро ни лоше –
тражи исправно.
Ако треба бирати између добра и зла – бирај Љубав.
- На, понеси и ти мало.
Кад се једе – ждереш сам, а кад треба да се носи – онда само ја.
- Ступај!
- Остав!
Шшшш, грађани!
Стабилизација!
Сви смо ми патриоте, нема свађања.
Нисте ухапшени, него сте гости нашег славног Града.
- Директор сектора за продају минерала био је песимистичан у погледу перспективе развоја ове индустријске гране,
те је смењен са функције.
- Какав славан град...
- Шта је, шта вучеш то?
А?
- Поправљам...
- Зашто?
Пусти га да ради како ради!
Јеси ли заборавио с колико муке смо постигли стабилност?
"Поправљам!"
Какви су ово балвани!?
- Постулат Поузданости гласи: "Све што се може поломити и покварити –
сломиће се и покварити."
- Не бих препоручио да се наглас говори тако.
Јако нестабилно с твоје стране.
И опасно је.
- Каква чудна кућа...
- Ооо, није то кућа, момче.
То је Дворац.
Дворац Мислилаца!
Понос престонице!
Највећи умови данашњице такмиче се унутра у мудрости и оштроумљу...
Смишљају како опремити Колонију... и, по наређењу Најсветлијег,
утврђују нову државну идеологију!
- Узбудљиво!
Можемо ли и ми да се придружимо оштроумљу и окусимо мудрост?
- Не знам, заиста...
Узнемирићете их, омешћете их у смишљању, на крају крајева...
Идеологија је деликатна ствар... захтева концентрацију и најозбиљнији умни рад...
- Бићемо како бубице.
Само да вирнемо и враћамо се... - ...вашем славном граду.
- Слушајући мудраце, стећи ћете и сопствену памет, ваљда?
Надам се да ћете упамтити наше гостопримство?
- Ма како нећемо, забога!..
- Наши гости ће посетити конференцију,..
а после ћете их одвести Осматрачу.
- Где су очеви нације, које ћемо узети као узоре?
- Ја вам велим, господо: живот обичног човека мора постати
основна вредност.
Приоритет су ниво и квалитет његовог живота, доступност свих социјалних давања без изузетка...
- Свима који ово смишљају...
Дакле, свима њима:
Поручио бих им...
То ће вам бити задње!
- Слободни сте, мадам.
- За здрав разум!
- Без куцања!
"ДОБРО ДОШЛИ ОДАВЛЕ!"
- Другови!
Изобиље је могуће само уз социјалну једнакост и друштвено власништво!
Од свакога према способностима, свакоме према потребама!
НАШЕ!
То је тајна среће!
- Па то проклетој мајке!
Неповредивост права и личне слободе човека и грађанина!
МОЈЕ!
Идеал сретног и удобног живота!
Плу... Пру... Прула...
Плурализам и плебисцит!
- Нећете дуго!..
- Полако, друже!
Ваше идеје су назадне!
Доле експлоататори!
- Господо!
Заборавили сте да осим МОЈЕ и НАШЕ постоји и СВОЈЕ?
Заједништво.
Структура заједништва.
Тимски рад у производњи.
Колективна одговорност.
Кад је неко крив, одговарају сви, али сви деле и успех појединца.
НЕ лажно НАШЕ и одвратно МОЈЕ, него складно СВОЈЕ!
- Шта?
- Који си ти?
Профессор?
Академик?
- Најебаћете!
- Степен образовања?
Не?
Ништа не говориш?
- ДОБРО ДОШЛИ ОДАВЛЕ!
- Је л' сад јасно ко је оно написао?
- Идиоти!
Ако прст показује у небо - глупо је гледати прст.
Идиоти!
"Џем од кајсија. Само за старије официре."
- Колико пута морам поновити да се не улази без куцања?
Какви су ово фиргоши?
- Менаџер је наредио да се доведу.
Заточеници.
Немају пасоша.
- Ааа... Преступници, дакле?
Изазивате, бацате рукавицу, да кажемо?
- Ништа ми не бацамо,
просто путујемо.
- Јако занимљиво...
А куда?
- Јесте ли ви чули за Варвару без носа?
- Овде само ја постављам питања!
Где су вам пасоши?
- Не требају нам.
- Е овде су потребни!
- Сами себи их издајте, онда.
Ко вам брани?
- Буните се?
Овде сви морају бити регистровани!
Систем – најсложенији механизам!
Аматеризам је забрањен!
Јеси ли заборавио колико смо платили за стабилност?
- Нисмо је ми ни одобрили ни прихватили, ту вашу стабилност.
- Шта?
Шта ти мислиш ко си?
Ко си ти да оцењујеш систем?
Мислиш да на врху седе будале?
- Рекао бих – потпуни кретени и крајњи олош.
- Шта?
- Дакле тако...
Овога у подрум,
а малога избаците из града.
- Хоћеш и ти с њим?
Први пут видим да човек сам лети у тамницу.
Е, па, угостићемо и тебе.
- У подрум обојицу!
- Шта је наш живот?
Игра!
- Држи се за зид.
- Ништа не видим...
- Што сте ви овде?
Изгледате пристојни људи.
Претпостављам да сте сумњали у исправност курса за још потпунију стабилизацију?
- Просто нисмо имали пасош.
- Јасно.
Харагму нисте хтели да примите?
- Шта је то?
- Жиг звери...
Похвално...
Али безуспешно.
- Зашто мислите?
- Како сте мислили тамо без пасоша и Харагме?
Ни купити, ни продати се не може ништа.
Никуд се не стиже с празним стомаком.
- Степа ће нам дати све.
Наћи ћемо гљиве, боровнице.
Поврће...
Кајсије...
- Тише!
Заборавите ово!
- Шта?
- То задње што си непорезно рекао.
- Кајсије?
- Тише бре!
- Ви сте момци живахни, ја би' рекао.
Ко ће га знати, можда се испетљате...
Герилци!
Романтика!
За петљање – бољег места нема од овога.
Овде пасош не треба.
Само седи где си.
- Немамо ми времена да дангубимо овде.
- Како ћемо напоље?
- Просто.
Попењете се уза степенице и изађете.
- А врата и браве?
- Стварно...
Или си овде први пут или ниси био никад.
Некад су се врата и овде у затворима закључавала...
Али, с појавом стабилности морали смо стегнути каишеве...
А ради уштеде браве су укинуте.
Они који овде дођу не могу ни помислити да је излаз отворен.
- Стварно... А што ти не изађеш?
- Зашто бих?
Живом човеку је свугде затвор..
И у ћелији и тамо горе.
Овде ми је срце на месту.
Ја хоћу кући.
Чекам кад ће ме покупити.
- И?
Да се ми чупамо одавде?
- Кад изађете, окрените налево.
Преко пруге, поред зграда, и... правац кући.
- Хвала.
- Стварно, нигде нема браве...
- Шути бре!
- Ех, био сам делија кад сам био млад.
Тукао сам се где год сам стизао.
Ланцима, арматурама, боксерима.
Где год намиришем крв...
...ето мене!
Нико ми ништа није могао!
- И ја сам посећивао такве догађаје.
Увек сам са собом носио највећу тојагу.
Како би туча отпочела – бацао бих је и хватао маглу...
А оно сви за мном, галаме, млатарају рукама...
А ухватити ме не могу...
Инвалиди...
- Тишина!
Нема никога.
Мачке.
Мрзим их!
- Можеш ми наређивати само ако постанеш старешина!
Разумеш?
- Јеси добро?
- Изгледа.
- Идемо према оној згради... Полако... Само тихо...
- Слушам ја тебе,
али немамо времена.
- Нико га нема.
А код мене још и мање.
- Говори.
- Баланси су нарушени.
Претерујете.
Медвед умире.
Ни о какој игри у таквом стању не може бити ни говора.
Ја сам мислио да је такав сценарио...
ли вама стварно занимљиво играти против мртвог супарника?
- Шта ти предлажеш?
- Да вратимо Медведу снагу и моћ.
Уклонити све неодлучне из руководства,.. сазвати мислиоце,..
и заиграти по правилима.
- Занимљив предлог...
Али ти разумеш да одлуке не доносим ја?
- Али можеш информисати и утицати на процес.
- Размислићу...
У замену ми дај дечка.
- Деа нећеш и Наредбу можда?
Никаквих "замена" нема.
- Каква дрскост.
Прекидамо.
«Свака моја песма једнака је свим Пушкиновим песмама!
Сваки нормалан момак ће те избрисати за мене
Мој мото у животу је "Потопите вас све у стајњаку!"
Сви сте далеко од мене, све сам вас прерасла!
Гай-Гуй! Гай-Гуй!
Певати, забављати се, кијати и пљувати!»
- Прекидамо ''Културно посело'' ради целовечерног говора Најсветлијег становника.
Сместите се удобно, зауставите мисли и замислите нешто лепо.
- Драги становници.
У историји наше колоније је било много трагичних страница и искушења.
Сви смо очекивали промене.
Набоље.
Без обзира на тешкоће, успели смо се подићи с колена и формирати нашу
драгу Колонију тако да буде стабилна и просперитетна.
Да!
Наши ефективни менаџери још нису успели да остваре пуну диверзификацију економије.
Да!
Проблема је много, а непријатеља још више.
И они никад не спавају.
Бесомучно, не бојим се ове речи, манијачки опсесивно, они забијају клинове у точкове наше макроекономске стратегије.
ТЕКСТ НА ПЛОЧИ: "Ходање по шинама строго забрањено!"
- Свакодневно подривају наше јединство и оно најсветије што имамо – стабилност.
Буше барку, којом пловимо ка Слободи, Једнакости и Братству.
Без обзира колико је тешко признати, почели смо превише добро да живимо и нисмо показивали
довољно разумевања за сложеност и опасности процеса....
Испустили смо из фокуса питања унутрашње сигурности и безбедности
и дозволили корупцији, коју су нам донели спољни непријатељи, да уништи читаве сегменте система.
Али, ми ћемо издржати!
- Сигурно ћемо издржати и, упркос непријатељу, наставићемо да
спроводимо своје реформе.
Није нам први пут да трпимо тешкоће и да стежемо каиш.
Сваки житељ Колоније мора постати ефикаснији, мора дејствовати благовремено и професионално.
Стварање нових, модерних, стабилизујућих постројења трајаће много година
и захтеваће милијарде долара.
Морамо усавршавати и увећавати број сарадника надзорно-казнених органа.
А најважније је слушати и чути и најдубље снове сваког
житеља Колоније.
Немогуће је не споменути и позитивне појаве нашег живота.
Становништво се ујединило – и ми то видимо, око патриотских циљева.
Спремност за рад за Колонију, искрена, из дубине душе брига за њу -
то је оно што лежи у суштини овог уједињења.
Уверен сам да ћемо заједно превазићи све потешкоће
и опет видети радосна лица наших сународника.
Само је потребно мало стрпљења.
Хвала на пажњи.
- Изволите...
Здраво били, господине...
Најстрожи укор!
Разумем!
Служим стабилности!
- Јашка!
Ражаловаћу те до стражара!
Сакупи све официре!
Објавите списак бегунаца!
Сместа!
- Је ли то узбуна?
- Гуз-буна, идиоте!
Гуз-буна!!!
- На коју страну беже?
- Сасвим сигурно не тамо где сте ви.
- У твом је интерсу да кажеш све што знаш.
- Ја много знам...
Дуга је то прича...
А време је да се крене кући...
- Данас је наш гост познати стручњак, водећи аналитичар Центра за стратешко повлачење,
носилац Златног Стабилитрона Иларион Кузмич Решето.
Наши гледаоци су забринути:
Шта ће се десити? Шта да очекују?
- Јачање односа на свим фронтовима.
Ситуација захтева дубоку анализу.
Девалвација, модернизација...
Индекс Дау-Џонса уништава климу санкција...
- Какав безобразлук...
- Становништво не разуме комплексност процеса.
Уграђивање, замазивање очију, сви ти лажни компромиси...
И не треба мислити у стилу нико и никад.
Све и увек.
Макроекономија такве грешке не прашта!
Да, не иде све као по лоју.
Али ми ћемо се подићи с колена.
Императорски бал.
Ратна економија.
То је тај афтер парти...
Кулоарски мемоари.
Еклектицизам.
- Шта ће бити с нама?
- Одговор је прост.
Увести белу заставу као државни симбол и живети срећно до краја живота.
Консолидација је могућа и удвоје, и у вечерњем термину,
чак и на штакама.
А суштинско питање је: да ли ће доћи Нова година?..
- А што су Колонији све саме рушевине?
- Све је код њих тако.
У срцима, у главама, а и споља – све је тотално срушено.
Нико ништа не гради, само троше оно што је направљено пре њих.
Суштина је да су они срећни у тим рушевинама... ...све док има стабилности.
"Шта год да се деси!"
– то је девиза доба Дегенерације.
- Брзо у шуму!
- Зга!
- Не мешај се!
Сам ћу!
- Шта певају врапци... ... последњег зимског дана? -
Још смо живи!
Преживели!
Живи смо!
Живи!
- Како је?
- Метак је прошао кроз месо.
Поправићу га, преживеће.
- Спава сад.
То му је најпотребније.
Што си тако обучен?
Да се уклопиш у гомилу?
- Морам посетити једног гада...
- Не избијаш глупости из главе?
Подесити..
Много пута сам објашњавао...
Све је устројено апсолутно правилно.
Све ради како би се испунила План.
Не можеш ти ту ништа подешавати.
- Не могу седити скрштених руку и немо гледати како се пате.
Морам макар покушати.
- Покушати, велиш...
Нека они доле покушавају!
Све нити се повлаче отуда.
Нека бар толико покушају и макар пробају да схвате чему све ово!
Тада ће се све у трену преобразити.
А овде ништа не може "подесити".
- Што се мора – мора се...
- Па...
Слобода избора још увек постоји... ... ради шта ти је воља.
- Припазићеш малог?
- Наравно.
И не само то.
- Пази...
Он воли... шах...
- Воли те фигуре... црно у бело гурати…
Објасни му да је слаба вајда од тога ... ... и научи га да игра ''Силе''. Важи?
- Хвала, добри човече.
Ништа без твоје помоћи!
Без тебе никад не бих научио.
- Добро, добро. Разумем.
- Још и ово...
Кад видиш своје – поклони се нашим.
- Кад процветају јорговани...
- Где те боли?.. А где не боли?
- Чини ми се да ме ништа не боли.
Једино што немам снаге.
Где сам то ја?
- Чим попијеш овај чај, снага ће се повратити.
После пар дана бићеш као нов.
- А где сам то ја?
- Ко те је научио да понављаш питања?
Је ли мислиш да сам глув или да нисам схватио из прве?
На сигурном си.
Тренутно је то најважније.
- А где...
- Свој?
Отишао је за послом.
Кад заврши, вратиће се.
Дотле си у мојој власти.
Створићемо од тебе правог човека.
- А сад нисам прави?
- Сад си дете, срдачно и радознало, али изгубљено у овом сложеном свету.
Видиш мачку?
И ја је видим.
А ње нема.
Видиш ли смисао?
И ја га не видим.
А он постоји.
"Траже се.
Веома опасни преступници"
- Што си тужан?
- Чини ми се да ће убрзо рат...
- Па шта?
- Страшно.
- То је сасвим нормално стање у свету.
Навикнућеш се.
Без ратова бисмо давно изумрли.
- Како то?
- Ево како.
У миру ми ждеремо, спавамо, трпамо у себе све и свашта...
У суштини: пошто не осећамо присуство вечности и претварамо се у свиње...
А то се лечи једино ратом.
Кад се зарати, све процвета... Одмах се сетимо ко смо и шта смо...
И поново слушамо Вољу Небеску.
- Ипак, шта ви мислите, хоће ли бити рата?
- Неће.
Биће борба за мир.
Али таква... ... да ни камен на камену неће остати!
- Него, ти оно волиш шах?
- Шта је лоше у томе?
- Ништа...
Осим што је то замка за срце и ум.
Геополитика...
Нема ту никакве геополитике.
Они који управљају ветровима приморани су да верују у тај мит.
Да верују у контролу над пространством.
Псеудоборба за псеудокорисне псеудоминерале...
Север, Југ, Запад, Исток.
Двојка, четворка – све је то на земљи.
А наш свет - тродимензионални.
Зато би требало да избијеш шах из главе.
И да научиш да играш праве игре у којима игра Противник.
- Шта је то?
- Зову је ''Силе''…
Игра у којој се осликава све оно што се у стварности одвија у свету.
Уместо на табли Противник игра у умовима и срцима, по читавој планети,
али суштина остаје иста.
Ево је диспозиција шест сила:
Црвени Лав...
Жути Змај...
Зелени Коњ...
Плаветна Вучица...
Плави Орао...
... и наш Љубичасти Медвед.
Свака сила по редоследу има три покрета у једном кругу:
Поставка, Опредељење и Завршни корак.
Побеђује час једна, час друга сила.
Привремени победник добија просперитет.
Губитник, такође привремено, бива разрушен.
И тако, партија за партијом.
Једне се силе удружују против других... ... сваки пут у новом саставу.
Грме ратни добоши, урлају револуције.
И све то на овој табли.
Игром управља Невидљиви Диригент.
- Чини ми се да схватам...
То је такозвани ''информациони рат''?
- Не баш тако.
Сваки рат је и информациони.
Али рат у умовима и срцима је невидљив.
Зато пуцају пушке, звижде меци...
... да би људи тачно знали да иде рат.
А у принципу, оружје није ни потребно.
Битке се воде уз помоћ смисла.
Народи су се извештили и стално се играју.
Треба да научиш да разликујеш, у свој тој галами, шта се стварно догађа...
... да предвиђаш Противникове потезе, да би правилно играо и победио.
- Хоћу ли ја играти за Медведа?
- Надам се...
Ако те други не заведу.
У последњој партији, Медвед је изгубио скоро све што је могао.
Нема ко да седне за сто, а камоли да се бори.
Само менаџери и аналитичари.
- Ма шта ти у ствари хоћеш од мене?
- Приступни код.
- Будало!
Баш ништа не схваташ!
Није то место за тебе!
Забијаш носину тамо где не треба, а онда куку мајко!
- Сломићу ти врат!
- Полако! Полако!
- Ти ниси схватио...
- Јесам! Схватио сам!
Чекај, бре, да дођем до даха!
Лудаче...
- Идиоте...
Не говори после да те нисам упозорио.
- Шта је ово?
- То је оно што си непоштено зарадио..
- Не говори ми ти о поштењу!
Надам се да је овде све и да те нећу морати поново тражити?
Следећи пут ћу те потпуно демолирати!
- Што се није родило, оно и не умире.
- Слободан си!
- Сви кукају на мањак новца... ... а на одсуство памети – нико.
- Клопке се виде само споља.
Кад си у клопци, не видиш је.
Пажљиво прегледај наоколо и гледај да препознаш.
Постављај питања у празно...
Свако твоје питање мора почињати са ''Зашто?"
Само сталним питање "Зашто?" можете пратити ланац до самог врха, до Главне Тајне...
Кад се она одгонетне, све остало ће постати кристално јасно.
- Ти си говорио да ратују Значењима...
Како то?
- Примате ли покварене повратнике?
- Примамо своје. Баш нас брига како их Систем зове.
Приставићу чај.
- Напољу су - Значења.
Све испод њих се заснива на њима.
Значења су невидљива.
Ипак, јављају се и постају видљива кроз Символе...
Символи формирају Знаке...
- Зар Символи и Знаци нису једно те исто?
- Не, наравно да не!
Како си то могао и помислити?
То само незналице мисле.
Не прекидај ме.
Знаци се врте, окрећу, продиру у срца...
... раде свој посао и рађају Слике у људима.
Слике трепере, плету мисли и излазе напоље у виду Речи,
стварајући информативна поља...
- Најзанимљивије је... ... то што невидљиву Управу опслужују
савршено видљиви субјекти – људи.
Најнижи ниво - Административни:
разноврсни управници и службено особље,
... полицајци с пендрецима и псима...
Речју: Надзирачи.
Баве се - речима и законима,
награђивањем и кажњавањем...
Дакле, политика и остало ђубре.
Надзирачима управљају Технолози... Они који јасно виде Слике...
Бацају бомбе које мењају тој догађаја...
... Они који знају где да усмере енергију гомиле уз помоћ слика.
Трећи ниво - Орденоносци:
Принчеви Сунца који не признају време.
Они читају Знаке и управљају савешћу маса.
Подсећају на јутрању росу...
Час је видиш, а за минуту испари, да би се појавила на другом месту.
На највишем нивоу управљања су малобројни, који разликују Символе,
и имају приступ Значењима.
Они регулишу план и испуњавају План.
- Чудно. Астролог.
Али не зато што чита у звездама...
Него зато што поваздан гледа у небеса,
и види оно што нико и никада не може да види.
- ... Али већина живи умом и стомаком...
- А Противник се тиме обилато користи...
- Свака особа унутар себе носи код.
- Када се непријатељ уздигне и среди - све се руши, нестају читаве државе...
Ако све окренете наопако, правилно подесите фреквенције,
учините да масе живе срцем и извучете их из Противникове зоне утицаја,
све ће одједном засјати!
- Остаје само да смислимо како да их извучемо...
Само лагано...
Реци ми: шта је ово и чему служи?
- Је ли то оно о чему мислим?
- Не знам ја шта ти мислиш...
- Је ли ово Код којим се отварају Двери?
- Ако ме Шпиjун није обмануо...
Како се ово користи?
- Каква чудна мелодија...
- Мислим да ти је баш ово потребно...
- Зар не бисмо требали да се препустимо нечему забрањеном, кад је вече овако лепо?
Пирошке са сувим кајсијама.
- Охо! Стално ме изненађујеш.
Где си нашао такав луксуз?
- Да тако...
Стари другари.
- Предивно.
А зашто је забрањено?
Кад их већ имамо много током лета, код нас.
- А где је то ''код нас''?
- Па, доле, код куће.
- Чекај бре? Он је одоздо?
- Јашта.
- Па што смо толико брбљали?
- Својко га је довео.
Наш човек.
Будући Носилац Значења.
- Ух...
Па што не рече одмах?
- Може и мени једно парче?
- Може, наравно.
Шта ће ти?
- Да сачувам за Својка.
И он воли забрањено воће.
- Само замисли... Пролазим и питам успут: : "Радите?"
А они сурово: "Робље ради.
Ми се трудимо!"
Лукаво, нема шта!
- А ја?
- Излежавај се још.
Има времена, кад се опоравиш.
Лукаво, нема шта!
- Сине!
Помагај!
Сине!
- Мама!
- Шта је било?
Зваћу помоћ!
- Не треба!
Помози ми да устанем.
- Сине!
Помагај!
- У свету реку...
Будале бацаше камење...
А мудраци пецаше рибу...
Упркос и заинат!
- Ја још не разумем...
Како смо могли да изгубимо?
Како су нас надиграли?
- У кастама.
- Шта?
- Па јесте ли заменили касте измишљеним класама??
Буржуји... Пролетаријат...
Противник је само нашао рупетину која зјапи.
Извукао је потребна Значења, помешао Символе и разбио ваше кастинско поље на парампарчад.
Све се преврнуло наопако.
Радници су постали љубоморни на трговце и пожелели су да живе у изобиљу и луксузу.
Трговци су одлучили - пошто су они хранитељи, онда би требало они и да управљају.
Ратници су пали на ниво Трговаца и заменили част и славу за паре.
- А свештеници?
- У сваком рату, ако је непријатељ довољно паметан - одмах елиминише свештенике.
Тако је било и код вас.
Понеког убили, понеког купили... преостали су се завукли по пећинама
до доласка бољих времена.
- Вечно питање: шта да се ради?
- Схватите План... Сложите правилно Символе...
Васпоставите ред у кастама.
Свако мора бити на свом месту.
Радници да раде и подижу децу.
Трговци да опскрбљују робом и намирницама.
Војници да штите и руководе.
Свештеници да извиђају и извештавају.
И то је то.
- Скоро па ништа...
- А чиме се ви бавите?
Сви чекају Цара.
Нашопали су их предсказањима... тако да само седе и чекају Цара.
Шта ће им он?
Да пребаце све своје бриге на њега.
Нека се он брине о свему...
А ми ћемо живети срећно... Ждераћемо троструко и уживаћемо у животу.
Тако они, у ствари, размишљају, разумеш?
Не занима их – јесу ли заслужили Цара?
- Постоје шансе, ипак?
Још није крај?
- Једноме климнем...
Другоме намигнем...
А трећи и сам погоди.
- Шта је сад то?
Која будала је ово смислила?
Развежите га!
- С ким ја радим.
С коца и конопца...
Свезали дете...
Боли ли?
- Ма добро је!
- Дебили!
Напоље!
Сад си сигуран.
Ми смо пријатељи.
Чуо сам да су те у Колонији ухапсили ни због чега?
Не обазири се на ове глупе градоначелнике, премијере, председнике...
Мали, бедни људи.
Мисле да имају власт и да нечим управљају.
Пуштамо их да пуно краду и малкице управљају.
А у ствари, управљамо ми... користећи њих.
- Кнезови Сунца?
- А ти знаш за њих...
Биће од тебе разуман вођа.
- Шта желите ви од мене?
Шта ћу вам ја?
- Нестрпљив си?
Видим пословни таленат код тебе!
У реду...
да рашчистимо.
Волим исправне људе...
Ти си добар момак, такви нам требају.
И предлажем, можда најзанимљивије занимање на свету...
... учешће у управљању клопком између Добра и Зла.
Најјача и најважнија клопка!
Лучоноша је створио прву.
Све остале су прављене на истој основи.
Заустави било ког пролазника и питај: "Ко стоји над силама Зла?"
Сви ће одговорити: "Син Пакла".
А онда питај: "А ко управља силама Добра?"
Веруј ми – сви ће рећи: "Син Божји"...
Они гледају, а не виде...
слушају, али не чују...
Да ли је икад, игде написано: "Бог је добар?
Не, није написано.
А шта је написано?
Шта урла са буквално сваке странице?
"Бог је Љубав"
Коме је до Љубави?
Шта ће им тамо неки Бог?
Одгојили су их исти такви родитељи, без мозга.
Преседели су године по школама, завршили факултете.
А имају ту високо образовање уместо љубави.
Што би их се онда тицало шта је тамо написано?
Међутим...
И силама Зла и силама Добра управља Луцифер – Кнез овог света.
Онај што је одговоран за испуњење Замисли, намере и исправан рад клопки.
Ето, а ми – помажемо му, колико можемо.
- Хвала на поверењу, Али ја никад нећу управљати клопкама.
- Ја не бих журио с одговором.
Нема ништа лепшег него играти у јаком тиму и стално побеђивати.
Бедно таворење на страни слабијих и није најбољи избор.
Размисли,
не жури с одговором, нико те не тера.
- Ништа лепше него кад слабији победи јачег...
- Шта је то?
Јеси ли знао?
Намерно смо отишли до реке и нисмо га повели са собом, зар не?
- Није то баш намерно, не бих то тако назвао.
Рецимо само - нисмо се мешали у ово.
- Али киднаповали су га!
- Ако је тако, нека се сам снађе.
Мислиш да су само њега?
Многи желе да се извуку из заробљеништва, али такође многи лутају јаругама и мочварама.
Слаби, сломљени, јадни...
Жетва је почела.
Време коначног Обрачуна.
Касно је сад да се седи у сигурним траншејама.
Посетиће камп Противника – стећи ће искуство.
А ја ћу му помоћи да се ишчупа.
- Где је смешак, Елеазаре...
Зашто си тако тужан?
- Ниси очекивао госте?
- Зашто ниси?
Срели бисмо се, пре или касније.
- И то је тачно.
- Ниси расположен?
- А вама треба радост?
Или позив?
Дођите кад год и где год желите...
- Опет си у праву, човече!
- Је ли баш тако близу?
- Па... Открићеш.
- Шта? Јеси ли се навикао на овај свет?
- Не баш...
- Јеси, јеси.
Прво вичете "Свет је лош и неправедан!", а после минуте вам недостаје.
Чудаци.
- Шта ће бити после?
- Нови свет.
- Исти као овај.
Прекрасан и бесан.
- Све испочетка?
- Је ли икад било другачије?
- Није, и сад ће опет тако!
- Идеш?
Време је.
Замисли да си у снежној степи.
Миљама наоколо ни живе душе.
Само снег, лед и ветар.
Ако кажем да је стан удаљен педесет миља. Са огњиштем, топлом храном...
У теби се јавља нада...
Нада ће покренути сан - стићи и преживети.
Доћи ћеш.
Неће бити лако, али ћеш доћи.
А ако ти кажу, да је најближе огњиште 500 миља далеко?
Биће тешко... Невероватно тешко.
Али, Нада ће остати... Сан ће се појачавати и још јаче ћеш желети да се оствари.
Прикупићеш сву своју снагу... одлучићеш да се не заустављаш, без спавања,
једноставно да даш све од себе да дођеш тамо.
На крају крајева, о животу је реч..
Шта ће бити ако је циљ предалеко?
Рецимо, 5000 миља?
А ништа.
Ипак је то предалеко.
Немогуће је доћи.
Наде нема,
Сан ишчезне.
Опустиш руке... хладноћа те обузме...
заборавиш све... и просто се смрзнеш.
Кључ сваке идеологије је - Сан.
Све идеологије су вештачке творевине... направљене да би одвлачиле с правог пута...
да би замениле природно нестварним... да би намамиле у клопку и увукле у Игру
читаве нације и цивилизације.
Људима је омогућен само Сан средњег домета...
Не толико далек, али ипак недостижан.
- Како?
Како си га изгубио?
Сурови профессионалци!
- Није могао изаћи сам.
Моји људи су стајали на вратима ноћ и дан.
Није могло без Архала.
А ви...
бисте могли инсталисати Антиветре.
- Шта?
Ти ћеш да ме учиш?
- Никад није касно.
- Нађи га и ухапси!
- У тами су све боје једнаке.
- Погледај те лепотане.
Збуњени и покојни.
- Власт припада спокојнима.
Бити велики, значи давати смер.
Не желимо да се возимо у рај.
Читав свет верује у то; али у шта не верује читав свет?
- Ови су још гори од учитеља.
Истресли су на нас тоне менталног ђубрета.
Гомиле убачених полуистина.
И какав је резултат?
Свет лети у пропаст!
А правац свету су показали филозофи идеолози.
Само желим да питам:
- Шта је, Човече! Јесу ли ти помогле умне главе?
- Ваш познаник ће говорити даље уместо мене.
О кајсијама с њим ни речи.
Провео је много година у мраку јер су му у џепу пронашли коштицу кајсије.
Ни до данас рана није зарасла.
- Јесу ли тебе пустили?
- Изабрали су ме...
Следи ме...
- Какав је ово мирис?..
Подсећа на...
- Сумпор!
Није то мирис него смрад.
- Откуда сумпор?
- Зато...
Све што смо изградили кроз векове овде, не може мирисати на цвеће.
Зато нисмо избирљиви... дишемо и миришемо оно што имамо.
Витез...
- Шта?
- Одавно овде седи...
Окаменио се...
Не сећа се ни куда је пошао, ни за шта се борио...
- Шта је то?
- Камен Избора.
Три идеологије.
Налево - "Наше"...
Све је заједничко, твоје није ништа.
Надесно - "Њихово"...
Сви се само свађају ко има чистију крв и равнији нос.
Право - "Моје"...
Тамо сви седе иза сопствене ограде и галаме да су слободнији од свих осталих.
Сад он спава, не иде никуда.
Назива то патриотизмом и мисли да ће тако дуго издржати....
Витеза непрестано водају у различитим правцима.
Само да га сметну с правог пута.
Био је свукуда,
умало је погинуо...
Сав је измучен.
Нема Сна.
Нико од оних доле не зна куда да иде.
Сви чекају: Можда ће непријатељски вихорови спласнути, можда ће се све смирити.
Али неће...
Седети на месту – сигурна смрт.
Наше будале искидаше грло доказујући чија је замка боља.
И нико не види да осим "Налево-Надесно-Право" од камена воде још два пута..
"Надоле"...
и "Навише".
Али ово је већ Оса Погледа на свет, а не идеологије.
Противник је отишао Надоле и повукао их за собом...
Силазак је удобан и задовољавајући, скоро сви су тамо навалили...
Али за нас постоји само један пут...
Преко Камена,
Навише, по танком ужету!
Само што тај пут још нико не види...
Небеса ће чак и мудросере натерати да прогледају и схвате куда треба да пођу!
- Све је то добро...
Али како их убедити у то?
- Не треба никог убеђивати, него наговорити.
Радимо шта треба да се ради.
Остало ће средити Канцеларија.
Показаћу ти образац, како би све требало да буде... Покренемо Символе...
Све се онда само покрене.
Полуга.
Момент силе.
- Одакле си стигао?
Што ниси у постељи?
- Шетао сам по шуми.
Мало по свежем ваздуху, да се опоравим...
- Све си паметнији.
- Ево га један ремонтован.
Какав си ти чаробњак!
- Ништа специјално.
Просто сам распоредио атоме и електроне како треба.
Сећам се да си сачувао нешто за Својка? Да га почастиш...
- Тачно! Брзо ћу!
- Причај.
Је ли све у реду тамо где си био?
Има ли каквих чудеса?
- Читава гомила.
Били смо стављени на потерницу.
Изгледа да су то схватили озбиљно.
- Без бриге...
Ови мамлази озбиљно могу само да тестерају балване..
Ни за шта друго нису.
Али, мораће се бежати.
Јеси ли добио шта си хтео?
- Добио сам.
- Још имаш времена да се предомислиш.
- Доћи ћу тамо и урадити подешавање...
Сви ће ме разумети и почеће да живе достојанствено....
Све ће процветати.
Замисли само!
Људи ће пазити једни на друге.
Милијарде креативаца... Нико ником не завиди, нико никог не проклиње.
Само креација!
- Све скупа, узалудно...
- Јеси ли уморан од пута?
Пробај нашу живописну питу од кајсија!
- А ко је Архал?
Је ли он главни код Медведа?
- Не...
Како да ти објасним?
Ми, сами од себе, непрестано клизимо ка поразу...
А кад изгледа да је све пропало...
Кад само корак фали да и Медо погине...
Појави се некаква неземаљска Сила...
И све преобрази у Победу.
Ето, то ти је Архал.
Очигледно нас тамо горе много воле, без обзира на будале и битанге...
... чим увек у задњем моменту шаљу Архала.
- А што сам ја овде?
Шта ћу вам ја?
- Стицањем знања у срцу настају неповратне промене....
Угаси се искра.
А без ње се не може доћи к циљу.
Ти је још имаш.
Фино...
Него, реци дер ти мени...
Као, срео си неку необичну животињу.
Како ћеш знати је ли пред тобом месождер или биљојед?
- Паааа...
- Предатори или месождери - одред плацентних сисара, који се састоји од подреда...
- Успели су да те науче глупостима...
Мораш видети сместа, нема детаљисања.
Иначе ништа нећеш видети.
Сунце – жута...
Трава – зелена...
Разумеш?
Ствари су простије него што се чине.
Месождер има очи на предњој страни лобање, усмерене право напред,
тако да може да јури плен..
У биљоједа су очи са стране - како би на време приметили месождере.
Научници ће сазивати саветовања, симпозијуме...
Смислити гомилу теорија и хипотеза... Тако да збуне свакога и да их нико не разуме.
А ствари су много једноставније.
Узгред, оба смо месождери.
И ваља нам кренути.
- Мудро збориш.
Добро се слажемо.
- Шта?
Ево их опет!
- Рекао сам да их желим живе!
- Почиње убрзо...
- Је ли све спремно?
- Као и обично.
Шта ће бити са Шетачем?
- Пропустите га.
Обећао сам да ћу му открити шта треба изградити ...
и иницирати га у План.
- А Водич?
- Нека га.
- Дај га мени!
Показаћу му шта је подешавање!
- Нека га, рекох!
- Ништа не схавтам.
Дошли смо, а ничег нема...
Извор сам видео у раном детињству...
То је тако огромна фабрика...
Нису га могли уништити?
Без њега би се све распало...
Можда су га пренели негде?
- Познато ми је ово место.
Чини ми се да сам овде био пре.
- Ало, то ти се зове ''дежави''.
У ствари, све што се сада догађа и што ће се десити већ се догодило
и већ је записано.
Толико тога ми не знамо – јер је меморија искључена.
Систем се с времена на време сруши... Информације се јављају у виду флешбекова.
Дежави.
Ништа више.
- Били смо овде...
Овде смо се први пут срели!
Ово су оне исте стене!
Овде смо јели рибу!
- Ово не може бити, јер не може бити.
Просто личи на оно.
- Ма не!
Сигуран сам!
Туда смо се вратили!
Ено тамо је био знак!
Сећаш се?
- Слушај... Познајем Јарус као свој длан.
Сво време смо ишли у једном смеру...
Прошетали смо десетак квадрата, у којима сам био колико хоћеш пута, а ти мени
''вратили смо се''.
Занимај се с нечим и не ометај ме.
- Грешиш.
Сигуран сам да смо се вратили на почетак.
- Шта си овде изгубио, смртниче?
Је ли те неко звао?
Јахин!
Jесмо ли звали ову врећу бува и костију?
- Не сећам се, Боаз.
Није позван.
Сам се накачио!
- Све сам...
Ах, да.
Хтео си да извршиш подешавање свега овде...
Мора ти бити јасно: нема ни најмање незгоде
и случајности.
Систем је у свему и свуда.
- Добар вам је систем.
- Дакле, сами сте криви... Градитељи рушевина и касарни.
Ти си тај који прави незгодне грађевине.
Ко вас спречава да научите шта треба градити?
Ко вам брани да схватите величину Плана?
Можда ми?
Јахин, спречавамо ли двоножне инсекте да напусте мочвару и постану Створитељи?
- Не, Боаз, они сами праве те глупости.
После их сами и руше и траже одговорне.
- Чуо си?
Немамо другог материјала.
Радимо са оним што шаљете.
Рециклирамо и враћамо доле.
Испуњавамо све ваше жеље и снове.
Ко је крив што су такви?
Да ли сте се икад запитали шта ће се догодити ако вас ослободимо свих мука?
Ако вам уклонимо пороке...
Шта ће се догодити ако ратови престану?
Да уклонимо Клопке?
Све ћете око себе појести, а онда ћете почети да једете једни друге.
Никад вам није довољно!
Јесте ли видели шта се дешава када се дехуманизују?
Ти и људи попут тебе ће први бити закуцани ексерима за крстове.
Онда ће се авеније и булевари звати вашим именима,
али прво ћете бити распети! Буди сигуран.
Дечак ће видети све што је планирано.
А пролаз је за тебе затворен.
Ништа ниси разумео.
Разговор је завршен.
- Још није касно.
Све док сунце не изађе на западу...